Author: QQ

Відділ освіти Корсунь - Шевченківської районної державної адміністрації
Районний методичний кабінет

МОРИНСЬКИЙ НАВЧАЛЬНО - ВИХОВНИЙ КОМПЛЕКС
„Дошкільний навчальний заклад – загальноосвітня спеціалізована сільськогосподарська школа І – ІІІ ступенів” імені
Героя Радянського Союзу А.П. Харківця
Корсунь - Шевченківської районної ради Черкаської області

ПЕДАГОГІКА РОЗВИТКУ ОСОБИСТОСТІ

Луценко Олександр Іванович, спеціаліст

Індивідуальний підхід до учнів на уроках фізичної культури при розвитку гнучкості

Матеріали схвалено педагогічною радою НВК
у березні 2011 року

с. Моринці
2011 рік

Зміст
1. Анотація.
2. Методика індивідуального підходу до учнів на уроках фізичної культури при розвитку гнучкості.
3. Бібліографія.

Анотація
У посібнику дані методичні рекомендації по вихованню фізичної здібності – гнучкість з розрахунком вікових особливостей розвитку дітей в молодшому, середньому і старшому шкільному віці.
Запропонований матеріал допоможе вчителеві фізичної культури організувати індивідуальну та самостійну форми роботи з учнями.
Посібник розрахований на вчителів фізичної культури, тренерів юних спортсменів та батьків учнів.
Матеріал посібника можна використати на уроках фізичної культури, в спортивних секціях та в індивідуальній роботі з дітьми.

Методика індивідуального підходу
до учнів на уроках фізичної
культури
при розвитку гнучкості

Гнучкість – це здатність людини виконувати рухи в суглобах із великою амплітудою. Розрізнюють активну й пасивну гнучкість. Активна гнучкість – це здатність виконувати рухи з великою амплітудою за рахунок власних м’язових зусиль. Пасивна – здатність виконувати рухи з великою амплітудою за допомогою зовнішніх впливів (обтяження, партнер тощо).
За допомогою раціонально організованих занять протягом 3-4 місяців можна досягти значних результатів у розвитку гнучкості (80-90% від анатомічного потенціалу рухливості суглобів).
Виконання вправ на гнучкість сприяє зміцненню суглобів, підвищенню міцності та еластичності м’язів та сухожиль, удосконаленню координації, уникненню трав, запобіганню низці захворювань.
Головним засобом удосконалення гнучкості є такі рухові дії, які виконуються з більшою амплітудою рухів у суглобах.
На розвиток активної гнучкості позитивно впливають силові вправи, їх доцільно поєднувати із вправами на розслаблення та розтягування тих самих м’язів. Свідоме розслаблення м’язів на 12-15% поліпшує рухливість у суглобах.

Вправи на розтягування поділяються на активні, пасивні та комбіновані. Під час самостійних занять доцільно застосовувати активні вправи. Вони можуть виконуватися повільно, пружно або махом, їх можна виконувати з обтяженнями.
Пасивні вправи виконуються плавно з намаганням досягти більшої амплітуди у кожному наступному підході.
Пружні рухи не передбачають повернення ланок тіла у вихідне положення, а лише робиться незначний зворотний рух, що дає змогу досягти більшої амплітуди. Так повторюють 3-6 разів і лише тоді повертаються у вихідне положення.
Махові рухи розпочинаються за рахунок напруження м’язів та продовжуються за інерцією і можуть виконуватися маятникоподібно або коловими рухами із поступово зростаючою амплітудою.
На початку кожного заняття з розвитку гнучкості треба розім’яти як організм загалом, так і м’язи, які розтягуватимуться. Підтримувати організм у розігрітому стані потрібно протягом усього заняття.
Тривалість вправи може коливатися від 15 - 20 сек. до кількох хвилин.

Досягати максимальної амплітуди можна лише через 10 - 15 сек. після початку вправи. Протягом наступних 15 - 30 сек. вона зберігається, а потім, унаслідок втоми, зменшується.
Дослідження свідчать, що для розвитку гнучкості у різних суглобах потрібна різна кількість повторень у занятті.

Виконують вправи серіями (3-5 серій) з 10-20 повтореннями у кожній. Відпочинок між серіями може тривати від 10-20 сек. до кількох хвилин. Орієнтуватися потрібно за суб’єктивним відчуттям готовності до наступної вправи. Найбільшого ефекту можна досягати, якщо розвивати гнучкість щоденно: один або навіть два рази. Для збереження рухливості в суглобах виконувати вправи достатньо 3-4 рази на тиждень.
Запам'ятайте! Для збереження й зміцнення здоров’я надзвичайно важливо підтримувати високу рухливість у суглобах протягом усього життя.
Запитання для самоконтролю:
1) Яку користь приносить виконання вправ на гнучкість?
2) Скільки разів на тиждень потрібно виконувати вправи на гнучкість?
3) Через який час досягається максимальна амплітуда виконання вправи?

Завдання:
Визнач гнучкість хребта.
Для цього:
а) виміряй відстань від кінців пальців рук до лінії п’ят положення «міст».

Запиши результат у зошит.
Перевір, через скільки занять тобі вдасться зменшити цей результат на 5, 10, 15 см.
б) виміряй відстань від кінців пальців рук до лінії п’ят під час нахилу тулуба вперед з положення сидячи або стоячи на підвищені: відстань між ступнями ніг – 20-25 см, коліна не згинаються, долонями дістати якомога далі, положення максимального нахилу тулуба утримувати 2-3 сек.
Запиши результат у зошит.
Перевір через скільки занять тобі вдасться збільшити цей результат на 2, 3, 5 см.

Комплекси для індивідуального
виховання гнучкості
Складаючи індивідуальні комплекси, треба насамперед вивчити індивідуальні особливості учнів. Деякі дані можна дістати після проведення першого педагогічного контролю за допомогою тестів. Але це не все, бо для виконання вправ ще треба

знати як спланувати індивідуальний обсяг навантаження, співвідношення засобів, кількістю повторень вправ на одному занятті та інше.
Індивідуальному вихованню фізичних здібностей сприяють і орієнтовні комплекси, які можуть використовуватись підлітками та учнями старших класів.

Комплекси виховання гнучкості
Комплекс 1.
1. З вихідного положення основна стійка ноги на ширині плечей: нахили тулуба вперед, назад.
2. Присідання: ноги разом; ноги нарізно, ступні паралельно.
3. З вихідного положення - руки в гору, в руках гімнастична палиця. Відведення прямих рук назад до відказу (виконується з допомогою і без допомоги партнера).
Комплекс 2.
1. Пружинисті нахили, «протягування» тулуба руками до гомілки.
2. Повільне відведення зігнутих та прямих рук у різні площини.
3. Гімнастична палиця внизу. Піднімання рук

угору – назад до межі (виконується з допомогою і без допомоги партнера).
Комплекс 3.
1. Присівши в упорі, на одній нозі, другу відвести в бік – пружинисті присідання на правій, лівій ногах.
2. З вихідного положення основна стійка, ноги на ширині плечей – колові рухи тулубом управо – вліво.
3. Вихідне положення – основна стійка. Нахили вперед з допомогою партнера чи з вагою на плечах.

Комплекс 4.
1. Випад правою ногою вперед, ліва позаду, пряма, носок відтягнути. Пружинисті погойдування (між стегном і гомілкою, кут 90°) із зміною положення ніг.
2. Нахили назад. Трохи згинаючи ноги в колінних суглобах, торкнутися руками п’яток.
3. Колові рухи руками в різних напрямках.
Комплекс 5.
1. Махи ногами (правою – лівою) в різних площинах.

2. Хвилеподібні рухи тулубом у передньо - задній фронтальній площині.
3. З вихідного положення – основна стійка, руки вперед. Повороти рук у середині та на зовні за допомогою партнера.
Комплекс 6.
1. З вихідного положення обличчям до опори (гімнастична стінка, лава тощо) ногу покласти на опору. Нахили вперед до ноги із захопленням гомілки руками.
2. Стоячи спиною до гімнастичної стінки, захопити перекладину прямими руками. Глибокі прогини вперед, випрямляючи ноги.
3. З вихідного положення - руки в сторони. За допомогою партнера відведення прямих рук назад до межі – держати 3-4 секунди.
Комплекс 7.
1. Пружинисті погойдування в положенні гімнастичного «напівшпагату», «шпагату».
2. Стоячи спиною на відстані одного кроку від гімнастичної стінки, нахили назад, торкаючись руками стінки на рівні поперекового відділу.
3. Згинання, розгинання та відведення вбік правої – лівої ніг.

Комплекс 8.
1. Пасивні згинання та розгинання ніг з допомогою партнера з наступним утриманням статичного положення.
2. Нахили назад з допомогою партнера до положення гімнастичного «моста».
3. Повороти рук усередину та назовні до відказу.

Комплекс 9.
1. Пружинисті погойдування в положенні ноги нарізно (якнайширше).
2. Лежачи на стільці, лаві, нахили назад під натиском рук партнера.
3. Піднімання гімнастичної палиці та її опускання назад, за спину, потроху зменшуючи відстань між захопленням руками.
Комплекс 10.
1. Лежачи на спині, піднімання ніг до торкання підлоги за головою.
2. Вихідне положення – основна стійка. Тримаючись руками за опору, махи ногами вбік, уперед, назад зі зміною вихідного положення.
3. Основна стійка руки вгору. За допомогою партнера відведення рук назад до відказу.

Комплекс 11.
1. Стати обличчям до опори й поставити на неї пряму ногу на рівні пояса. Нахили вперед з допомогою партнера.
2. Лежачи на спині, зведення та розведення ніг до відказу.
3. Відведення рук у кроці назад, у руках гімнастична палиця, набивний м’яч тощо.
Комплекс 12.
1. У кроці відведення рук назад (з вихідного положення: руки в боки, вгору, вниз (за допомогою партнера, тримаючи 3-4 секунди).
2. Стоячи спиною один до одного, захопивши зігнутими у ліктях руками партнера; нахил вперед з підніманням партнера, який прогинається у грудній та поперековій частинах тіла.
3. З вихідного положення лежачи згинання прямих ніг у кульшовому суглобі за допомогою партнера.

Застосовуючи на практиці комплекси вправ, слід насамперед ураховувати індивідуальні особливості учнів. Підбір засобів педагогічного вплив і визначення їх співвідношення залежить від рівня фізичної підготовленості, фізичного розвитку, здібностей до навчання рухів та інших особистісних якостей учнів.
На закінчення слід сказати, що процес виховання фізичних здібностей буде ефективним тільки в тому разі, коли педагогічний вплив точно відповідатиме віковому розвитку учня. Взаємозв’язок засобів педагогічного впливу з рівнем біологічного розвитку дитини – основний принцип планування навчально – тренувальних занять.
Такий підхід дає змогу диференційовано розв’язувати навчальні, виховні, оздоровчі завдання, а також сприяти підвищенню рівня розвитку фізичних здібностей школярів.

Бібліографія
1. Волков Л.В. Розвиток фізичних здібностей. – К., Знания, 2002.
2. Кузнєцова З.І. Фізичні якості спортсмена. Фізичне виховання в школах України. Х. „ ВГ Основа”, 2009, № 3.
3. Литовченко Т.М. Основи спортивного тренування. Здоров’я та фізична культура. – К., Шкільний світ, 2005, № 5.
4. Філін В.П. Виховання фізичних якостей у юних спортсменів. Х., 2006.

#

#